Didaktika / Ročník 2021 / Vydanie 1/2021
Rozhovor s M. Božíkom - Jedinou konštantnou veličinou je zmena
 Publikované:  25. 1. 2021           ■ Autor/i:   Mgr. Michal Božík       
 URL článku:  https://www.direktor.sk/sk/casopis/didaktika/rozhovor-s-m-bozikom-jedinou-konstantnou-velicinou-je-zmena.m-1049.html

Je absolventom psychológie na Trnavskej Univerzite. Aktuálne je PhD. študentom na Karlovej univerzite. Ako učiteľ pôsobil v základných školách počas programu Teach for Slovakia. Pracoval vo firme Pixel Federation s. r. o. ako herný dizajnér a producent. V súčasnosti pôsobí vo Výskumnom ústave detskej psychológie a patopsychológie ako výskumník. Prioritne sa venuje výskumu digitálnych technológií a kyberpsychológii, okrem toho sa podieľa na viacerých vzdelávacích projektoch. Rozprávali sme sa s ním o význame didaktiky pre vyučovací proces.

Cieľovou skupinou časopisu Didaktika sú vedúci metodických orgánov školy. Aké nové zručnosti by mali mať, aby čo najprirodzenejšie reflektovali súčasnú dobu?
Rok 2020 celému svetu ukázal, že jedinou konštantnou veličinou je zmena. Celé roky sa na Slovensku hovorí o reforme vzdelávacieho systému, ale skutočnú zmenu začal až nárazový šok, ktorý prišiel z prostredia mimo systému vzdelávania. Reakcie sú rôzne, od pružnej adaptácie na novovzniknutú situáciu, cez zaseknutie sa a bezradnosť, až po aktívny odpor voči zmenám. To, čo táto situácia odhalila ako kľúčovú zručnosť, nie je žiadnou novinkou. Je to schopnosť absorbovať zmeny, mať otvorené myslenie novým podnetom a faktom, schopnosť na zmeny adekvátne reagovať a prispôsobovať sa novej dobe. Ide o paradigmatickú zmenu myslenia. Predmetové komisie a pedagogické rady by mali byť miestami, kde učitelia nielen diskutujú obsah učiva a aktuálne problémy, ale nastavujú aj víziu do budúcnosti. Ak chcú metodické orgány adresovať neustále sa meniaci svet okolo nás, musia mať priestor, zameriavať sa nielen na operatívne úlohy, ale ísť o level vyššie - vytvoriť taktiku a stratégiu, ako pristupovať k meniacemu sa svetu, ako pravidelne získavať spätnú väzbu a urobiť z nej nástroj, vďaka ktorému sa môžu posúvať ďalej. Nemôžu sa spoliehať na to, že ich zachráni ministerstvo školstva. Musia si budovať vlastné zdroje, ktoré budú šité na mieru situácii, v ktorej sa nachádzajú.
Čo znamená byť dobrým didaktikom aj v online priestore? Čo treba vnímať z hľadiska zásad vyučovania?
Ak sa chceme baviť o online priestore, je nutné začať tým, čo situácia z roku 2020 naučila asi väčšinu učiteľov. Akokoľvek kvalitne uspôsobený priestor pre dištančné vyučovanie pripravíme, nič nemôže nahradiť priamy osobný kontakt medzi učiteľom a žiakmi. Tento priestor treba vnímať ako jeden z nástrojov, ktorý možno používať, ale dlhodobo nemôže všetko fungovať iba online. Zdôrazňujem, že čím mladší žiaci sú, tým viac treba zvažovať, ktoré aktivity sa dajú presunúť do virtuálneho priestoru. Špecifikom je oveľa nižšia miera spätnej väzby a interakcie, ktorá medzi učiteľom a žiakmi prebieha. Príprava hodín by mala oveľa viac zahŕňať sociálne aktivity. Pri využití videohier vo vyučovaní platí, že sú iba podporným nástrojom, nenahradia kvalitného učiteľa. Ak sa ich rozhodne pedagóg použiť, môžu mu poslúžiť na zvýšenie motivácie žiakov, lepšie ponorenie a vžitie sa do problému, ktorý so žiakmi riešia a zároveň majú výhodu, že dávajú žiakom okamžitú spätnú väzbu. Okrem priameho využitia videohier pri vyučovaní môžu poslúžiť ako most, ktorým sa priblížiť k svetu, v ktorom deti žijú. Z vlastnej skúsenosti môžem povedať, že učitelia, ktorí sú otvorení baviť sa s deťmi aj o hrách, majú s nimi vďaka tomu aj lepší vzťah. Dobrý vzťah a rešpekt veľmi výrazne napomáhajú výchovnému a vzdelávaciemu procesu.
Aké negatívne javy možno predpokladať u žiakov súvislosti s dlhodobou sociálnou izoláciou žiakov?
Pri takto dlhej sociálnej izolácii sa môže objavovať široká paleta problémov. Najvýraznejším z nich je stres. Je o to nebezpečnejší, že nie každý ho musí pociťovať priamo. Po mesiacoch krízy ide mnohokrát o stres skrytý, ktorý nemusíme naplno vnímať, ale môžeme ho identifikovať na základe rôznych príznakov, napr. únava, nespavosť, negatívne pocity, podráždenosť, neschopnosť sústrediť sa. Myslím si, že si nie úplne dobre uvedomujeme, že stres veľmi výrazne vplýva na všetko, čo robíme, preto by adaptáciou na túto situáciu malo byť oveľa dôraznejšie dbanie na psychohygiénu, napr. pobyt vonku na slnku, pravidelný pohyb, zmena stravovacích návykov, viac času na rozhovory a trávenie času spolu, pri zdieľaní pocitov. To, že tento skrytý (alebo aj viditeľný) stres zmizne, sa podľa môjho názoru stane vtedy, keď budeme všetci zaočkovaní a situácia sa vráti do normálu. Okrem stresu sú tu aj ďalšie symptómy, napr. smútok, strach, zlá nálada, depresia, osamelosť, úzkosť, ale aj zmätok a hnev. Je veľmi dôležité požiadať o pomoc, pokiaľ tieto symptómy pretrvávajú dlho, alebo nám bránia v bežnom fungovaní. Psychológovia a linky pomoci praskajú vo švíkoch. Nemusíme požiadať o pomoc len psychológov. Žiaci sa môžu obrátiť na učiteľov, učitelia sa môžu podporovať medzi sebou navzájom. Povzbudiť sa môžu aj telefonátom so starými rodičmi. Bude to mať benefit pre obe strany a pomôže to prekonať osamelosť. Za celý doterajší život som nemal toľko telefonátov a videohovorov, ako v roku 2020. Ale netreba ich realizovať len kvôli škole a práci, treba ich realizovať najmä pre zachovanie sociálnych zručností a sociálneho tkaniva, ktoré sa nám pozvoľna rozpadá. 
Ďalšou skupinou, ktorá sa musela pružne prispôsobiť situácii, sú učitelia? Aké pravidlá by si mali nastaviť, aby dlhodobá záťaž neviedla k syndrómu vyhorenia?
Asi najdôležitejšou vecou, ktorá učiteľom pomôže, je zreálnenie očakávaní. Myslím tým, že si musia priznať, že situácia ani po zaočkovaní populácie nebude táka, aká bola pred krízou. Je dôležité nastaviť si správne očakávania voči okoliu. Nikto z ministerstva, štátu ich nezachráni. Keď si upravíme očakávania, je oveľa ľahšie identifikovať limity toho, čo všetko dokáže učiteľ urobiť, ale aj čo už je mimo jeho sily alebo zónu vplyvu. Nie je to ale iba negatívny jav. Analýza dáva učiteľom priestor zhodnotiť, čo je naozaj dôležité nielen z hľadiska kurikula, ale aj činností, ktoré v práci robia. Ako psychológ budem zdôrazňovať výchovnú zložku práce učiteľa nielen preto, že je už tradične v úzadí, ale práve preto, že počas situácie, kedy žiaci majú nedostatok sociálneho kontaktu a pociťujú oveľa väčšiu mieru stresu a neistoty, je práve láskavý, empatický prístup tým, čo nám pomáha prekonať náročné obdobie. Veľa sa hovorí o tom, že sa zredukovalo vyučovanie, aby mali žiaci nižšiu úroveň stresu, ale nepočul som o tom, že by sa pridali „hodiny“, počas ktorých majú žiaci možnosť medzi sebou (s učiteľom) iba diskutovať, zdieľať obavy, starosti, navzájom sa podporiť napr. tým, že si zdieľajú to pozitívne, čo sa v ich živote deje.
V tejto dobe môže častejšie dochádzať aj ku konfrontáciám medzi učiteľmi a rodičmi. Ako treba komunikovať s rodičmi, aby sa napätie nezhoršovalo?
Treba si uvedomiť, že veľká väčšina rodičov je v podobne stresujúcej situácii ako učitelia. Na mieste je snaha o čo najpokojnejšie a nekonfrontačné vystupovanie, netlačenie na pílu a výkon detí. Eskalovaním konfliktov, pravdepodobne, problémy, ktoré konflikty vyvolali, iba zhoršíme. Učitelia si musia uvedomiť, že pandémia predefinovala ich úlohu, oveľa viac musia vystupovať ako poradcovia, mentori a vychovávatelia.
Ktoré formy vzdelávania sa v budúcnosti budú, podĺa Vás, využívať vo väčšej miere?
Svetlú budúcnosť majú vzdelávacie formy, ktoré sú interaktívne, poskytujú čo najčastejšiu spätnú väzbu študentom aj učiteľovi. Oveľa väčší priestor budú mať na problém orientované prístupy, ktoré vyžadujú tímovú prácu a širokú paletu zručností a schopností. Do úzadia pôjde memorovanie a frontálna výučba. Formovanie myslenia a zručností bude mať prednosť pred memorovaním rozsiahleho aparátu vedomostí, ktoré žiaci v reálnom živote nevyužijú. Aj po návrate do prezenčnej formy vyučovania budú zachované určité prvky dištančného vzdelávania a využívania technológií. Tie budú slúžiť najmä na učenie tých obsahov, kde majú výhodu oproti klasickým formám vzdelávania. Verím, že bude posilnená výchovná zložka edukácie, že sa bude oveľa viac dbať na charakterový a morálny rozvoj detí. To je moja predstava budúcnosti, ale je na každom učiteľovi, akým smerom sa naše školstvo uberie, či ostane zaseknuté v minulom svete, alebo bude hľadieť do budúcnosti s nádejou a odvahou čeliť aj nepredvídateľným problémom.
Akého učiteľa chcú a budú rešpektovať žiaci po skončení pandémie?
Žiaci budú rešpektovať učiteľa, ktorý je pre nich autoritou - nie v zmysle, že po nich kričí, strachom udržiava rešpekt, ale autoritou, ktorú rešpektujú pre jej vnútornú integritu, zásady, postoje voči žiakom, ktoré zahŕňajú rešpekt k jedinečnosti každého dieťaťa, autentický záujem o to, aby deti dostali čo najlepšie vzdelanie. Žiaci budú rešpektovať učiteľov, ku ktorým budú mať dôveru, osobný vzťah, ktorý budú pre nich mentorom a vzorom. Na tom nezmenila nič ani pandémia, táto charakteristika dobrého učiteľa platila aj predtým. Zámerne som nespomínal „hard skill“ alebo vedomosti z predmetu, lebo tie sú síce nutnou, ale oveľa menej významnou podmienkou.
Venujete sa aj videohrám vo vyučovacom procese. Akú budúcnosť majú práve videohry?
Myslím si, že videohry sa postupne stanú relevantným nástrojom v rukách učiteľov, ktorý im dá možnosť niektoré témy odkomunikovať žiakom spôsobom, akým to žiadne iné médium nedokáže. Hovorím o interaktívnom ponorení sa do príbehu, prežití situácie, historickej udalosti, scenára, ktorý by som v živote inak nezažil. Žiaci sa naučia z prvej ruky, aké sú hrôzy vojny, prečo sa musíme seriózne zaoberať klimatickými zmenami, ale aj to, ako fungujú komplexné ekonomické problémy. Tým, že si to zažijú sami na základe osobnej a emocionálne silnej skúsenosti, takto osvojené vedomosti budú internalizované vo väčšej miere, budú sa vedieť stotožniť s týmito problémami oveľa viac, na rozdiel od štandardných učebných situácií. Keď si kritické množstvo učiteľov osvojí tento nástroj a pochopí jeho pridanú hodnotu, začne vznikať oveľa viac videohier, ktoré budú tieto témy spracovávať. Myslím si, že nás čaká budúcnosť, v ktorej budú žiaci, študenti a absolventi empatickejší, tolerantnejší, zručnejší a osobnostne pripravenejší na dospelý život v demokratickej a slobodnej spoločnosti.
Ďakujeme za rozhovor. (red.)